Ludwig van Beethoven, der blev lige så udødelig berømt -
- som Händel og Bach, Haydn og Mozart -
- er draget heden.
Han var kunstner, og hvem kan måle sig med ham?
Han var kunstner -
- og det var han gennem musikken.
Livets torne havde såret ham dybt -
- så han holdt sig til sin kunst, selv da porten til den blev lukket.
Musikken talte gennem døve øren -
- til ham, der ikke længere kunne høre den.
Han bar musikken i sit hjerte.
Han lukkede af for omverdenen, så de kaldte ham fjendtlig.
De sagde, han var ufølsom, og kaldte ham afstumpet.
Men han var ikke hjerteløs.
Det er de fineste klinger, der lettest bliver sløve...
... bøjede eller ødelagte.
Han lukkede af for sine medmennesker -
- da han havde givet dem alt uden selv at få noget til gengæld.
Han levede alene -
- for han fandt ingen sjælefrænde.
Sådan levede han, sådan døde han.
Sådan ville han leve i al evighed.
Hvem af jer er tyven?
WIEN - 1827
Hvis De ikke skaffer pengene, får jeg Dem anholdt!
Så gør det!
Jeg lagde min vinge om ham, da ingen kunne holde ham ud.
Og nu vil De belønnes.
- Bankaktier. - Giv mig dem!
Det er mine penge!
Her har jeg hans testamente.
"Jeg kundgør, at mine brødre, Casper og Johann -
- er arvinger til min formue."
Eftersom Casper er død, er der kun mig. Kun mig!
Giv mig mine penge!
Svar mig!
Det her er hans endelige testamente.
"Al min musik og hele min formue -
- tilfalder min enearving, min evige kærlighed."
Underskrevet "Ludwig van Beethoven". Der medfølger et brev.
Kom nu med det. Hvem er det?
- Ingen... - Sludder!
- Brevet er ikke adresseret. - "Til min evige kærlighed."
"Min engel, mit et og alt, min sjælefrænde."
Maestroen nærede en hemmelig lidenskab.
Jeg har aldrig hørt ham udtrykke sig sådan.
- Hvem kan det være? - Han elskede kun sig selv.
Jeg fandt mig i hans fornærmelser og luner.
Jeg led i tavshed, da han spyttede mad i ansigtet på mig.
- Pengene er vores! - Vel er de ej.
Det spiller ingen rolle. Han har jo forladt os.
Vi har hans musik.
Riv brevet itu. Det viser bare, hvor forvirret hans liv var.
Det er hans sidste vilje. Vi skylder ham at opfylde den.
- De har ingen fuldmagt i sagen. - Jo, fra ham selv.
- Trofast som en hund! - Han var min ven.
- Hvordan kan en ven være så ond? - Og en bror så hjerteløs?
Du ved intet om min bror!
Kør til Karlsbad.
"Min engel, mit et og alt, min sjælefrænde."
"Blot nogle få ord i dag, og det i skrift. Din..."
HOTEL SWANN - KARLSBAD
"Først i morgen ved jeg, hvor jeg skal bo."
"Det er et meningsløst spild af tid. Hvorfor denne dybe sorg?"
"Hvis vi blev forenet, ville vi ikke længere føle smerten."
- Goddag, hr. - Goddag, fru...?
- Streicher. - Hr. Schindler.
- Nu skal jeg finde Deres reservation. - Jeg har desværre ingen.
Vi har altid plads til en herre som Dem.
Er det her hotellets adresse?
Et øjeblik...
Ja.
Har De hørt navnet Ludwig van Beethoven?
- Komponisten? - Ja.
Jeg kendte ham.
Har han nogensinde boet her?
- Er De politimand? - Nej, nej.
- Så svarer jeg Dem ikke. - Jeg prøver at få orden i hans sager.
- Van Beethoven er altså død? - Ja.
Det er til hans eget bedste. Han var et skidt menneske.
- Så boede han her altså? - Ja, for meget længe siden.
Jeg husker kun skaderne.
Jeg blev aldrig betalt for dem. Han ødelagde alt på værelset.
En stol til tre floriner.
Et vindue til fem. Jeg måtte male om.
Fru Streicher. Er det her tilstrækkeligt?
Der var en kvinde.
Vi havde ventet hr. van Beethoven i dagevis.
Hun kom i hans sted.
Hun sagde, han ville komme senere.
Hun skrev sig ind på hans værelse.
Under hvilket navn?
Det var ulæseligt.
Der var et frygteligt uvejr, den rene syndflod.
Kvinden gemte sig på værelset.
Hun ventede.
Hun kviede sig vel ved at vise sit ansigt.
Og så ankom brevet.
- Åbnede De brevet? - Jeg måtte jo se, hvem det var til.
Jeg læste kun hans underskrift.
"Min engel, mit et og alt, min sjælefrænde."
"Blot nogle få ord, og det i skrift."
Jeg sendte det straks op til hendes værelse.
Hun kan ikke have brudt sig om, hvad der stod.
Hun forlod hotellet med det samme.
Uden at sige et ord til nogen.
Og så ankom hr. van Beethoven.
Da han hørte, hun var gået, teede han sig som en galning.
Han smed en stol ud ad vinduet.
Jeg tilkaldte politiet. Jeg var bange for ham.
Hr. van Beethoven!
Luk op!
Her er hendes underskrift.
Er det et "J" eller et "G"?
Jeg synes snarere, at det ligner et "A".
Hun var hovmodig som en grevinde.
Hvordan så hun ud?
Jeg så hende ikke ordentligt.
Hun ville undgå at blive genkendt.
Hr. Schindler.
- Lås døren. - Jamen, grevinde...
Lås døren.
Så bliver vi ikke forstyrret.
Du skal ikke tro på alt, hvad de siger om mig.
- Holz var her sammen med væslen. - Johann.
- Tænk, Luigi havde så ond en bror! - Jeg håber, de var ved godt helbred.
De siger, De har stjålet Luigis penge.
Og de mente, at De ville besøge mig. Hvorfor?
Jeg fortalte dem ingenting.
Prisen for min tavshed er, at De skal fortælle mig alt.
Det er desværre umuligt. Det er mig pålagt at udspørge Dem.
Hvorfor skulle jeg indvillige i det?
- Det er hans ønske. - Hvem?
Maestroen.
Det, jeg nu fortæller, bliver mellem os.
På æresord, grevinde.
Rygterne har faktisk noget på sig.
Jeg var Luigis store kærlighed.
Jeg var 17 år, da jeg hørte om Beethoven første gang.
Hans musik vakte efter sigende så stærke følelser, at den var farlig.
Nogle mente, den var uanstændig og uegnet for børn.
Jeg skrev til mine kusiner, Therese og Josephine.
De boede i Wien, verdens musikalske hovedstad.
De måtte utvivlsomt vide mere, og det gjorde de.
De kendte ham intimt.
Mere intimt, end de ville indrømme.
Jeg drømte ofte om ham, og så fik far en stilling i Wien.
Vi blev inviteret til soiré på prins Lichnowskys slot.
Beethoven ville komme.
Jeg vidste, han ville være fornem, forfinet og kultiveret.
Jeg var meget spændt. Jeg skulle høre ham spille.
Musikken bevægede mig, som ingen anden havde før.
Og hvad Beethoven angik...
Han overvældede mig. Jeg var lige ved at besvime.
Godaften.
Jeg så Dem ikke.
Jeg må derind igen.
De forlader mig altså for at høre på det asen -
- der spiller lige så groft som en køkkenpige.
Hans musik er vidunderlig.
Jeg hører, wienerne har udsøgt smag. Det kan man ikke sige om Dem.
De må være Julia Guicciardi.
Jeg hører, at De er meget ombejlet.
De er grov og uforskammet. Nu går jeg.
- Spiller De klaver? - Hvabehar?
Jeg har i sinde at undervise Dem. Jeg kommer i morgen klokken 10.
De ville ikke blive lukket ind.
Magen til uforskammethed!
Den ækle mand, som måtte være et tyende, aflagde mig en visit.
Jeg er her efter aftale.
Hun har et klaver.
Julia...
Der er en herre, som siger, at han er din nye musiklærer.
Nej, han er et tarveligt drog! Han antastede mig i går aftes.
Send ham væk.
Ikke tale om! Det ville vanære familien.
Må jeg præsentere Ludwig van Beethoven.
- De må høre min næste koncert. - Jeg hørte Dem i sidste uge.
Det husker jeg godt.
- Musikken var vidunderlig. - Så dårlig var den da heller ikke.
Selve koncerten var udsøgt.
Men jeg kan ikke holde Beethoven ud.
Folk foregiver bare, at de beundrer hans musik...
Kære husbond, spar gæsterne for din enfoldighed.
Julia...
Alle tager bladet fra munden her. Hvad er din mening?
Jeg fiskede ikke efter smiger.
Der var for meget staccato, og for få toner indbød til sang.
Julia bliver undervist af maestroen selv.
- Han kommer til huset hver dag. - Hver dag?
Er det nu også klogt?
- Hvad siger du til det? - Han er en streng lærer.
Han er en slyngel, og republikaner! Han siges sågar at støtte Napoleon.
Han ville helst sende os til guillotinen.
I de finere kredse betragtes han som en virtuos, men han ser rødt -
- hvis nogen foreslår ham at spille selv.
Hvorfor spiller han ikke længere?
Beethoven er en sær og stædig mand.
Det får ham til at føle sig som et tyende, og han tjener ingen herrer.
Men han tager imod pengene!
Jeg standsede dig ikke, men jeg hører stadig efter.
En fejl betyder ingenting.
Men det er utilgiveligt at hamre noderne ud så sanseløst.
Og din mangel på lidenskab er utilgivelig.
Jeg er nødt til at give dig et rap.
Jeg er ved at skrive en ny symfoni. Temaet kommer til at gøre skandale.
Tag min arm.
Luigi!
De burde gøre plads for os. Deres tid er forbi.
Jeres verden er gået under!
Da jeg var dreng, blev man anholdt for mindre.
Men nu er de bange for det, der sker i Frankrig.
Ved du, hvorfor parykker gik af mode? For mange af dem endte i en kurv.
Jeg er også grevinde.
De er bange, bange for Napoleon.
Og derfor er det Napoleon, min symfoni handler om.
Julia...
Jeg har her et ægteskabstilbud fra en komponist.
Grev Gallenburg.
Du troede vel, det var Beethoven.
Sladren går.
- Han har også friet til dig. - Jamen så er sagen afgjort.
- Elsker du Beethoven? - Ja.
Jeg kan ikke give mit samtykke.
Vi er ikke velhavende.
Han har hverken stand, penge eller fast engagement.
Han er så underlig, at ingen ville kunne blive lykkelig med ham.
- Han er et geni. - Det er muligt...
Men det seneste år har han hverken spillet eller udgivet en eneste node.
Nogle siger, at han ikke kan på grund af en lidelse.
Det er løgn det hele!
- Har han spillet for dig? - Nej.
Hvis jeg kunne bevise, at Luigi stadig kunne spille -
- så ville far give sit samtykke.
Det er tydeligt, at hun er en fin grevinde.
Kære bror, du er på vej op i verden.
Hit med det, dit fjols!
Som din sekretær er det min pligt at læse det.
"Elskede Luigi, min far har for nylig erhvervet et pianoforte fra London."
Det er en helt ny model, det første af sin slags i Wien.
I morgen sender jeg tjenestefolket ud, og der er ingen i huset -
- så du kan prøve den nye opfindelse i fred.
Hvad skal det betyde? Holder I mig for nar?
- Vil De ikke nok tage det roligt? - Nu forstår jeg det.
En lille prøve!
Luigi, vent!
Det er ondskabsfuldt at berøve mig mine inderste følelser på den måde!
Jeg siger ja, uanset hvad far siger!
Det nytter ikke. Han kan ikke høre dig.
Han er døv.
En måned senere ægtede jeg grev Gallenburg.
- Og De hørte aldrig fra ham igen... - Han skrev til mig.
Det var... efter krigen.
Der var sket noget ubehageligt.
Det var en svær tid.
De, der betragter mig som fjendtlig -
- genstridig eller misantropisk... Hvor er de dog uretfærdige.
For de ved ikke, hvorfor jeg forekommer dem sådan.
Det er mig ikke muligt at sige: "Tal højere, råb... jeg er døv."
Hvordan kan jeg leve, hvis mine fjender ved, jeg har mistet den sans -
- der hos mig burde være mere perfekt end hos andre?
Lige et øjeblik. Hvad har De tænkt Dem?
At tale med alle de grevinder, Ludwig dedicerede noget til?
De lyver alle sammen.
Jeg har damens underskrift.
Jeg studerer hans breve, indtil jeg finder hendes håndskrift.
Den er ulæselig. De spilder tiden. Ingen domstol stadfæster det her vås.
Så hjælp mig dog.
Er De gal? Skulle jeg hjælpe Dem med at snyde mig selv?
Nu skal jeg sige Dem noget. De finder ikke nogen dame.
Ludwig hadede kvinder. Se, hvordan han behandlede Johanna.
- Deres bror valgte en ussel brud. - Ludwig har sat Dem griller i hovedet.
Han ville have Casper som sin stik-i-rend-dreng.
Han hadede Johanna, fordi hun tog ham fra ham.
Johanna Reiss' polstringsværksted - Baden.
Der er hun.
Hvor er hun smuk.
Et pragfuldt væsen.
Hun bliver min.
Ville du forråde mig for hende?
Hvor er din bog?
- "Velvilligt." - Hun kan godt købes.
Du håner den kvinde, jeg elsker.
Først forleder hun dig, og så klapper fælden i.
Det har altid sin pris. Jeg ville aldrig forråde dig for en kvinde.
Brødre, jeg har en vidunderlig nyhed. Hun har endelig givet mig sitja.
- Skal I giftes? - Ja.
Du kan forklare ham det. Tillad mig... at præsentere min brud.
Holder du os for nar?
Det kan du da ikke mene.
Forlyst dig endelig med hende. Men hvorfor indgå ægteskab?
Du bliver til grin. Hver eneste karl på egnen har haft hende gratis.
Hvorfor skulle du betale mere?
Du hører mig ikke, og jeg er ligeglad. Jeg siger det her til Casper, ikke til dig.
Jeg har haft elskere -
- men det er ingen forbrydelse.
Jeg sagde jo, at det var umuligt.
Jeg vil bare have, at alt skal gå rigtigt til.
Han misundte sin bror.
Hun knuser hans hjerte.
Han misundte ham hans lykke.
Jeg er Ludwig van Beethoven, og jeg har brug for din hjælp.
Slå døren ind.
Hvad bilder du dig ind?
Arrestér den skøge.
- Hold jer fra hende! - Arrestér hende!
Det er ærekrænkelse.
Vi blev viet i går.
Og hun er gravid... Gå så!
Han var ligesådan, da jeg ægtede Therese.
Vi skulle begge to lystre hans mindste vink.
- Opgiv Deres søgen. - Det kan jeg ikke.
Jeg har mine grunde. Jeg skal nok finde hende.
Og hun får sin arv efter alle lovens regler.
Rejsen var forfærdelig, Droschen bukkede selvfølgelig under.
Helt uden grund, midt på en landevej.
Jeg er nødt til at se dig.
Uanset hvor højt du elsker mig, så elsker jeg dig højere.
Gem dig aldrig for mig.
ERDÖDY-GODSET - UNGARN
Undskyld mig. Jeg søger grevinde Erdödy.
Schindler... Kan du ikke kende mig?
Sæt dig og spis med.
- Grevinde... - Anna Marie.
Jeg er hjemme nu og behøver ikke at spille grevinde. Jeg er fri.
Stakkels Louis...
- Jeg savner ham sådan. - Hans død har efterladt et tomrum.
Den måde, de behandlede ham på...
... fik mig til at væmmes.
Han var for god til dem.
Hans ild krænkede deres små hjerner.
Men ikke dig.
Jeg kunne være lige så fyrig som ham.
De lod ham bo på Deres slot.
Jeg ville have ham i nærheden.
Var han Deres elsker?
Horn!
Klarinetter!
Forfra.
Forfra!
Det var sådan, jeg traf Louis...
... og sådan hele verden fik nys om hans døvhed.
Jeg var separeret fra min mand.
Jeg levede på egen hånd i Wien sammen med mine tre børn.
Jeg skaffer dig en husholderske.
Jeg har haft en.
Hun snød mig.
Vi havde betragtet Napoleon som en befrier, der kunne skabe forandring.
Nu fik vi sandheden at se.
Bonaparte udråbte sig selv til kejser og satte sig for at erobre verden.
Han sagde, at han befriede folket fra kongernes tyrani.
Men ligesom Saturnus åd han sine egne børn.
Hans kanoner beskød Wien både dag og nat.
Der er en underlig herre, som vil tale med Dem.
Jeg tager ikke imod nogen.
Jeg tror, han er døv.
Han nægter at gå sin vej.
Nu tager grevinden imod.
Deres søn...
Vi taler gennem musikken.
Napoleon havde sejret.
Hele Europa lå for hans fødder.
Han giftede sig med en Habsburg-prinsesse -
- og holdt hof på Schönbrunn slot.
Han var ikke forskellig fra aristokraterne.
Alle var blevet forrådt.
Det hørte sig til den nye orden.
Det år, Louis boede hos os, var det lykkeligste i mit liv.
Jeg tror også, det var hans lykkeligste.
Han åbnede sit hjerte for mig.
Han kaldte mig sin skriftefader. Han fortalte mig alt.
Du må have elsket ham meget højt.
- Af hele mit hjerte. - Elskede han dig?
Nej.
Det tror jeg ikke.
Så var han en tåbe!
Jeg synes bedre om dig, når du er fuld.
Det er rart at tale om ham.
- Er det derfor, du er kommet? - Nej, ikke kun derfor.
Du sagde, der var et udestående.
Hvordan kan jeg hjælpe dig, Anton?
Måske er det ingenting.
Men det kan også være nøglen til hans person.
Jeg burde måske slå det ud af hovedet, men det kan jeg ikke.
Det var den der forbandede sonate.
Kreutzer.
Dengang havde jeg musikalske ambitioner.
Jeg tog til Wien og var så heldig at blive Schuppanzighs elev.
Han og George Bridgetower, den afrikanske virtuos -
- skulle spille Beethovens nye sonate hos grev Razumovsky den aften.
Og jeg fik lov til at overvære prøven.
Det var der, at kimen til mysteriet blev plantet -
- og det nager mig stadig den dag i dag.
Kan De lide det?
Jeg kan ikke høre dem, men jeg ved, at de kludrer i det.
Hvad synes De?
Musik er... en rædsom affære.
Hvad er det?
Jeg forstår det ikke.
Hvad gør musikken?
- Den beriger sjælen. - Sikke noget vrøvl!
Hvis man hører et marchorkester, så marcherer man.
Hvis man hører vals, så danser man. Hører man en messe, går man til alters.
Musikken er i stand til -
- at bære den lyttende ind i komponistens sindstilstand.
Lytteren har intet valg.
Det er en slags hypnose.
Hvad tænkte jeg dog på, da jeg skrev det her?
En mand er på vej hen til sin elskede.
Vognen er bukket under i regnen. Hjulene sidder fast i mudderet.
Det er begrænset, hvor længe hun venter.
Det her er lyden af hans sindsoprør.
Sådan her forholder det sig...
... fortæller musikken.
Ikke, som De er vant til at være.
Ikke, som De er vant til at tænke.
Men sådan her.
Hvem var kvinden? Det fortalte han aldrig.
Jeg vidste, atjeg ikke skulle spørge.
Han fik mig til at se verden i et helt nyt lys.
Jeg opgav mine beskedne ambitioner.
Jeg skrev hans breve og udglattede hans hjemlige tvister.
Jeg blev hans sekretær.
Heksen har solgt den på markedet som en souvenir.
Den er forsvundet!
For altid...
Måske ikke.
Ludwig var overbevist om, at udkastet til den nye symfoni -
- lå velforvaret hos hans bror, Casper.
De havde knap nok talt med hinanden i otte år.
Det er hr. Schindler. Og det er min bror, Casper.
Og min nevø... unge Karl.
Hvis jeg havde vidst det, ville jeg have standset ham.
Det er rart at se dig.
Jeg skal bruge de papirer, jeg betroede dig.
Jeg har givet dig dem tilbage.
Du finder ikke dine papirer her.
Hvor er mine noter?
- Vil du ikke spare drengen for det her? - Hvad sagde skøgen?
Ud af mit hus!
I har smidt min musik væk. Dig og din tarvelige tøs af en kone!
Du har forrådt mig!
- Maestro, jeg beder Dem... - Hold op!
Han er syg!
Gå din vej og kom aldrig tilbage!
Han har svindsot.
Casper døde, før året var omme, men hans død var ingen lettelse.
Den satte Ludwig ud på en kurs, der ville blive hans undergang.
Den der mand... Han bor hos hende.
Min brors seng er endnu ikke kold...
... og han lægger sig i den.
Hvis han taler ondt om mig, skal du ikke tro ham. lntet af det er sandt.
- Det lover jeg. - Jeg besøger dig hver eneste dag.
Kom ind!
Er det her drengen?
"Ludwig van Beethoven er beskikket som værge for sin nevø, Karl -
- på grund af hans moder, Johanna van Beethovens lave moral."
"Moderens besøgsret falder efter værgens skøn og behag."
Den er for vandet.
Skriv.
Så må vi finde en, der kan lave mad.
Hun ligner alligevel en gris.
- Har du fået musikundervisning? - Ja.
Jeg har en gave til dig.
Kom.
- Kan du læse noder? - Ja.
Nu skal du se.
Du bliver snart musiker.
Jeg vil være soldat.
- Komponist? - Nej, soldat.
Jeg spillede min første koncert, da jeg var på din alder.
Og jeg var elendig.
Din farfar troede, at han ville tjene en formue på mig.
Det samme gjorde Mozarts far.
Men jeg var stædig.
Jeg nægtede at spille det tomme klimpreri, der var på mode dengang.
Men klaviaturerne var for sarte.
Første gang jeg anslog en akkord, sprang jeg fire strenge.
Drengen er næppe nogen Mozart.
Jeg var tolv år gammel, men far sagde, at jeg var ni.
Mor døde af svindsot...
... og jeg blev familiens overhoved.
Din far...
Ham elskede jeg højest af alle.
Ligesom jeg elsker dig, kære Karl.
Hans øjne strålede af glæde, når han så på drengen.
Al kærligheden i hans dybe væsen syntes at samle sig om drengen.
Ingen far var kærligere end ham.
Du burde høre ham spille.
Han bliver en stor virtuos.
Du forkæler ham.
- Schindler siger, du ikke har skrevet. - Jeg har ikke tid.
Desuden... er alle de tjenestefolk, Schindler sender mig, slyngler.
Du er umulig.
Det er muligt.
Du og jeg...
Vil Karl ikke kunne...
... erstatte den søn, du har mistet?
Jeg ved, hvordan det er at miste en søn.
Jeg forstår Johannas sorg.
- Hun har ingen ret til ham! - Hun er hans mor.
Hun er hans mor!
Hvad skal det sige?
Vi har opdaget, at De har bestukket tjenestefolk -
- for at kunne se drengen i smug. Hr. Beethoven tillader ikke...
De taler om min søn.
Min søn, som jeg ikke har set i et år. Min søn, som lærer at hade mig.
- Ifølge rettens dom... - Jeg ved godt, hvad den siger.
Kan De se mig i øjnene og sige, atjeg ikke har ret til at se min søn?
- Jeg modsætter mig det her. - Så taber De.
Han har mange fjender.
Sjofelhederne var slemme nok.
Manden er gal.
Han kan ikke høre en lyd. Han råber og skriger hele tiden.
Værten burde sætte ham på gaden.
Drengen er lige så slem. Det er hans onkels værk.
Jeg hørte dem tale om, at de ville slå mig, så jeg gik.
Holdt han drengen ren?
Han gik i det samme undertøj i en måned.
Han kan ikke tage sig af sig selv, og slet ikke et barn.
Jeg indkalder Karl van Beethoven.
- Goddag, Karl. - Goddag.
- Hvordan behandler din onkel dig? - Godt.
- Hidser han sig ikke op? - Jo.
- Er du bange for hans luner? - Nej.
- Har han nogensinde straffet dig? - Kun når jeg fortjente det.
Hvem vil du helst bo hos?
Din onkel eller din mor.
- Vil du helst bo hos din onkel? - Ja.
- Tal højere. - Ja.
Du lyder ikke sikker.
Det er bedst for onkel at bo sammen med en -
- for han er tunghør og kan ikke tale med mig.
Han er faktisk stokdøv.
Elsker du din mor?
- Ja. - Savner du hende?
Ja.
Vil du så ikke helst bo hos hende?
Onkel har brug for mig.
Jeg vil allerhelst have -
- at vi bor sammen alle sammen.
Denne vej, D'herrer.
Hr. Beethoven, vores største komponist.
Det er mig en ære.
Kansler Metternich...
Hr. Beethoven har bedt mig tale på hans vegne.
Som De ønsker.
Hans retssag går ikke så godt.
Fru Beethoven har bestukket vidner...
Jeg har brug for Deres hjælp. Min unge nevø, Karl -
- bliver fordærvet af denne kvindes karakter.
Hvorfor skulle jeg hjælpe Dem?
"Metternich er en større tyran end Napoleon."
Det hørte man Dem sige i tirsdags på Svanekroen.
"Metternich burde tvinges til at æde mit lort."
Og så videre...
Der er mange kræfter i Østrig, der får oprøret til at gære i folk.
Jeg nyder en god debat -
- men nu om dage kan vi ikke tillade nær så meget...
Hvad skal jeg kalde det? Entusiasme.
Måske burde vore store kunstnere være lidt mere varsomme.
Beethoven foreslår, at han skriver et oratorium -
- som hylder Østrig og Deres store diplomati i Wienerkongressen -
- som har sikret freden i hele Europa.
Denne domstol...
... har besluttet...
... at Johanna van Beethoven...
... skal forhindres i...
Domstolen er korrupt!
Da Ludwig havde fået drengen helt og holdent -
- indledte det døve geni sin mest tragiske stræben:
At gøre sin myndling til en virtuos.
I fem lange år var det hans mål, og i de fem år skrev Ludwig intet.
Hverken oratoriet, messen til London Philharmonic Society -
- eller den store symfoni, som han altid talte om... intet.
I Wien mente de, han var færdig, døv og udskrevet.
Rossinis "Den tyvagtige skade" og italiensk opera gjorde furore.
Beethovens musik blev ikke spillet længere.
Karl.
- Du er sent på den. - Jeg beklager, hr.
Væmmeligt!
Hvorfor trodser hun mig? Hun ved godt, min mave er i uorden.
Du forsøger at forgifte mig!
Det er muligt, at hun er veldrejet og køn i dine øjne -
- men hun er en vulgær kælling.
Hun snakker om mig over hele byen.
Din mad er den rene gift. Du er fyret.
Din gamle gnavpot.
Skriv.
Hvor skal du hen?
- Hvor skal du hen? - Væk fra dig.
Jamen så gå da.
Du er lige så ond som din mor.
Du efterlader mig alene uden mad...
Karl?
Har I set Karl?
Du er jammerlig!
Jammerlig!
Nu tilkalder jeg lægen.
Nej.
I morgen...
Spil noget for mig.
Ikke nu.
Det ville berolige mig.
Spil.
Jeg fandt det her forleden dag.
"Ludwig van Beethoven vil afholde en koncert -
- hvormed hans nevø og myndling debuterer."
"Karl van Beethoven er blevet undervist af maestroen selv."
Det er jo pragtfuldt.
Der er intet bedre for hans humør. Du må være spændt.
- Har du hørt mig spille? - Nej, men...
Du må hjælpe mig. Jeg orker det ikke mere.
Time efter time ved tangenterne...
Hvad nytter det?
Han kan ikke høre mit klodsede spil.
Han arbejder ikke.
Han laver ikke andet end at nedkradse uforståelige fraser.
Og så skråler han en fjollet barnlig melodi, så højt han kan.
Han siger, det er temaet i en stor symfoni.
Jeg synes, det er latterligt.
- Det er ikke muligt. - Jo.
Jeg tror, han er ved at blive skør.
Jeg skal altså opgive mine planer?
Og jeg lægger altså alt for stort pres på Karl?
Han er et...
... middelmådigt talent.
Jeg skal altid trækkes med tåbelige mænd som Schindler -
- med deres banale meninger, udtænkt af deres jævne sind.
Schindler har ret.
Ved Anton Schindler, en dårlig violinist -
- mere om musik end Ludwig van Beethoven?
Du er gået for langt.
Du piner drengen.
Schindler...
Jeg har altid syntes, at du var en dødbider og et fæ.
Men du har været til nytte, og det er du ikke mere. Forsvind.
Forsvind.
Vågn op, dit skarn! Schindler!
Vågn op!
Karl er forsvundet, og det er din fortjeneste.
Karl skød sig selv. En bonde fandt ham og kørte ham herhen.
Jeg frygter det værste.
Onkel... Jeg ventede dig.
Jeg vil ikke se dit ansigt for mig igen.
Karl havde ikke forstand på våben.
Kuglen trængte ikke ind i kraniet.
Han døde ikke.
Men der gik rygter i Wien om Ludwigs grusomhed mod drengen.
Om hvordan han drev ham til denne desperate handling.
De, som i tavshed havde ringeagtet ham...
... skreg nu deres hån fra hustagene.
Der er et brev.
Jeg må finde den her dame.
Han efterlod hele sin formue til hende.
Det er ikke skrevet til mig.
Hvem så?
Det var hende, som kom imellem os.
Jeg elskede ham af hele mit hjerte, men han gengældte ikke følelsen.
Han kunne ikke glemme hende.
Hvem er hun?
Jeg svigtede ham. Det gjorde vi alle sammen.
Han gav os så meget. Vi kunne ikke engang gøre hans liv tåleligt.
Så hans sidste vilje skal opfyldes.
Fortæl mig, hvad hun hedder.
Svaret ligger lige foran dig.
Jeg ligger i sengen, og mine tanker kredser om dig, min evige kærlighed.
Nogle lykkelige, andre triste.
De venter på at se, om skæbnen hører os.
Jeg ved det ikke.
Jeg kan kun leve sammen med dig, eller slet ikke.
Ja, sådan er det nødt til at være.
Besøg hende.
Sådan er det nødt til at være.
Kan vi tale sammen under fire øjne?
Jeg har intet at skjule for mine medarbejdere.
Jeg beder Dem.
Som De ser, har jeg meget travlt.
Fru Beethoven...
- Må jeg se lidt af Deres håndskrift? - Hvorfor det?
Jeg beder Dem...
Gør mig den glæde.
Har De skrevet det her?
Hvad er det?
En side fra gæstebogen på et hotel i Karlsbad.
- Jeg vil gerne have, at De går. - Underskrevet...
Af Dem.
Traf De nogensinde Ludwig i Karlsbad?
De ved vel, hvor meget han har ladet mig lide.
Spørgsmålet er groft og uforskammet. Hvad insinuerer De?
Man kan ikke slutte fred uden sandheden.
Sådan er det måske for Dem.
Men jeg har sluttet fred med Ludwig.
Jeg tilgav ham, fordi han skrev "Ode til glæden".
Før premieren på den 9. symfoni gik sladren overalt.
Ludwig havde skændtes med sangerne, og med teateret.
Selv om jeg havde hadet ham så længe...
Selv om han forsøgte at knuse mig, gikjeg alligevel derhen.
Jeg var nødt til det.
Jeg vidste, at det ville blive sidste gang.
Jeg kunne ikke se ham og tænkte, at nogen havde fornærmet ham -
- hvorpå han var løbet hjem.
Pludselig så jeg ham. Alle så ham.
Han havde røbet sine dybeste hemmeligheder.
Den onde cirkel var brudt.
Jeg kunne ikke hade en mand, som skrev den slags musik.
Jeg traf ham en sidste gang på Schwarzspanier Strasse.
Det var der, han døde.
Hans mave svulmede sådan op -
- at lægen måtte punktere den for at få væsken ud.
Der gik betændelse i snitsåret.
Han er svag, og jeg er bange for, at han ligger for døden.
Han skal have den sidste olie, mens han stadig er ved bevidsthed.
Da jeg foreslog at tilkalde en præst, kaldte han mig et asen.
Så spurgte han efter dig. Jeg ved ikke hvorfor.
- Sover han? - Det tror jeg ikke.
Han komponerer.
"Jeg afstår hermed alle krav på formynderskabet -
- over min myndling, Karl van Beethoven, til hans mor."
Er det nødt til at være sådan?
Det er nødt til at være sådan.
Komedien er forbi.
Ja...
Jeg elskede ham engang.
Men han vendte mig ryggen.
Han lod mig i stikken. Jeg hørte aldrig et ord fra ham.
Jeg var et fjols.
Jeg har aldrig betydet noget for ham.
- Men brevet... - Hvad for et brev?
Fru Beethoven, det her er adresseret til Dem.
Min engel, mit et og alt.
Min sjælefrænde.
Blot nogle få ord i dag, og det i skrift. Din...
Først i morgen ved jeg, hvor jeg skal bo.
Det er et meningsløst spild af tid.
Hvorfor denne dybe sorg?
Hvis vi blev forenet, ville vi ikke længere føle smerten.
Hvor jeg end befinder mig, er du der hos mig.
Snart skal vi bo sammen, og sikke et liv vi får.
- Vi må tale med hinanden. - Ikke her.
Nej!
- Casper kunne jo komme. - Vi er nødt til at tale med hinanden.
Taler jeg for højt?
Mød mig i Karlsbad.
Her har du adressen.
Jeg er træt af at liste rundt som en uartig skoledreng.
Jeg er gravid med dit barn.
Gå nu.
Rejsen var forfærdelig.
Jeg nåede først frem klokken fire om morgenen.
De frarådede mig at rejse om natten og fortalte skrækhistorier om skoven -
- men det fristede mig yderligere.
Droschen bukkede naturligvis under på landevejen, helt uden grund.
Og nu bliver jeg forsinket.
Men jeg har fundet en anden vogn, og vi ser snart hinanden igen.
I dag, forhåbentlig.
Jeg er nødt til at se dig.
Uanset hvor højt du elsker mig, elsker jeg dig højere.
Gem dig aldrig for mig.
Hr. van Beethoven!
Vent!
Jeg ligger i min seng, og mine tanker kredser om dig...
... min evige kærlighed.
Nogle lykkelige, andre triste.
De venter på at se, om skæbnen hører os.
Jeg kan kun leve sammen med dig, eller slet ikke.
Ja, sådan er det nødt til at være.
Nu lægger jeg mig til at sove. Vær rolig, min elskede.
I dag og i går græd jeg længselsfulde tårer.
Du...
Du er mit liv...
Mit et og alt.
Farvel. Bliv ved med at elske mig.
Jeg er din, og du er min... for evigt.